Den efterspurgte dovenskab

Uddannelsessystemer er bygget op omkring lag og grene. Grundlaget i DK består af grundskolen, men har også forgrenet sig en smule med friskoler. Det næste lag består af ungdomsuddannelser og er her forgrenet sig betydeligt mere. Laget herefter forgrenes endnu mere og nogle af hovedgrenene har også egne lag.

På stx og hf, hvor jeg personligt arbejder er vores primære opgave at forberede de studerende til videregående uddannelser. Det er ikke alle der fortsætter til de videregående uddannelser, men langt de fleste. Stx'erne tager primært videre til mellem- og lange videregående uddannelser. Hf'erne primært til kortere videregående uddannelser. Derfor bliver en central del af logikken for stx- og hf-institutionerne, at forsøge at få klædt de studerende på med den faglige viden og de faglige kompetencer de efterspørger på de videregående uddannelser. Gør vi nu også det? Der er også andre logikker - herunder særligt dannelse. Men det lader vi lige ligge.

Og omvendt har ungdomsuddannelserne et tilsvarende forhold til grundskolen - det "laveste" lag. Altså som aftager af grundskoleeleverne. Her vil der være nogle variationer mellem de forskellige typer af ungdomsuddannelser og det er selvfølgelig også en del af grundskolens udfordring - at det er relativt bredt den skal forberede sine elever til. Hvad forventer jeg alligevel som lærer på et alment gymnasium og hf? At de studerende har lært at læse, har lært at skrive, har lært noget grundlæggende faglig viden og faglige kompetencer i de forskellige fag, som man så kan bygge videre på i gymnasieskolen.

🎆 For samfundsfags vedkommende handler det fx at de har basisviden om det samfund vi lever i: det demokratiske system, de centrale politiske ideologier, de centrale politiske aktører (centrale politikere og partier) og noget kendskab til EU, lidt basal viden om samfundsøkonomiske sammenhænge og den danske velfærdsmodel, lidt basal viden om identitetsdannelse.

🎆 For historiefagets vedkommende handler det fx et vist kronologisk overblik, en forståelse for forskel mellem baggrundsmateriale (historisk formidling) og empiri (fx historiske kilder), en basal forståelse for kildekritiske overvejelser og evne til at kunne reflektere lidt over hvor man får forestillinger om historie fra.

🎆 Af andre generelle kompetencer kunne man fx forvente at grundskole-eleverne har fået nogle redskaber til at strukturere sit materiale og viden. Herunder at have opbygget vaner med at lave mapper til fagene for at have styr på sit materiale. Kendskab til note-redskaber. Evnen til at planlægge og strukturere sit skolearbejde herunder brug af kalender-værktøjer (analoge eller digitale). Kendskab til de gængse produktivitetsapplikationer og nogle af de væsentlige funktioner i disse programmer. At de kan finde ud af at lave basal information-søgning både i analoge og digitale informationsplatforme. Og fået lidt indsigt i at skelne mellem skidt og kanel i forhold til mulige informationskilder.

Der er ikke mange elever, der mestrer alle eller de fleste af de ting nævnt ovenfor. De fleste er tværtimod ret langt fra at mestre de fleste af tingene. Og i flere tilfælde virker det som om vi introducere dem til en fremmed planet. Til gengæld mener en del aktører og debattører i uddannelsesfeltet, at de nu skal mestre at chatte med en chatbot. Noget der til gengæld er ret intuitivt og reelt ikke kræver de helt store øvelser. Men selvfølgelig er fokus på at de skal lære at bruge redskabet ordentligt, hvilket måske ikke i samme omfang er intuitivt. For her vil de studerende møde nogle værktøjer, der vil mindske "oplevelsen af behovet" for at kunne den faglige viden og de faglige kompetencer, som fx dem nævnt ovenfor. På samme måde som informationslaget internettet bidrog til - "Jeg kan jo bare google det" eller "Jeg kan jo bare finde en tutorial på Youtube om det".

Potentielt vil de møde chatbotten i en "sandkasse" som ikke afspejler virkeligheden på ungdomsuddannelserne - fx SkoleGPT. Ligesom man i grundskolerne generelt arbejder i en masse - smarte - sandkasserammer, som ikke har så høj transfermulighed til virkelighedens verden. Dog bliver de fleste vist delvist aflært i løbet af udskolingen. Ungdomsuddannelserne har formentlig også nogle "sandkasser", der ikke afspejler virkeligheden på de videregående uddannelser. Fra universiteternes snørklede gange høres der også tit kritiske røster om niveauet på elevernes faglige viden og deres kompetencer (andre gange også noget positivt).

Jeg må indrømme jeg pt. som gymnasielærer ikke ligefrem tørster efter elever med chatbot-kompetencer, fordi jeg lige nu ikke ser den store (netto)gevinst ved dem. Særligt ikke på det faglige niveau man er på i gymnasiet og den viden de studerende har om egne læreprocesser. Min opgave som lærer bliver så at rammesætte en læringsproces der fungerer, vel vidende at værktøjet eksisterer derude. Jeg tørster til gengæld meget efter de ting jeg nævnte tidligere. Det er fra mit perspektiv vigtigere kompetencer og viden. Måske kunne jeg godt tænke mig nogle fagligt afgrænsede chatbotter, som jeg kunne inkludere i undervisningen. Nogle chatbotter der både er afgrænset fagligt og i hvordan de kan interagere med eleverne. Det er måske en af de her "sandkasser" som så ikke vil afspejle virkeligheden? Men det gør måske ikke så meget?

Vil man på universitetsniveau tørste efter studerende, der kan navigere i chatbots? Eller er det mere studerende, der har en basisforståelse og et vist fagligt vokabularium for de konkrete faglige områder der hungres efter? Studerende der har lært nogle specifikke fagkompetencer som fx undersøgelses- og analyse metoder? Der har trænet skriftlig formidling?

Vil man ude i (fremtidens) erhvervsliv tørste efter medarbejdere der kan chatte med en chatbot (det har jeg reflekteret nærmere over her)? Eller medarbejdere der har en grundig viden inden for deres fagområde? Der har tilegnet sig nogle metodiske tilgange inden for deres fagområde? Og har evnen til at at tilegne sig ny viden i det selvsamme fagområde - også uden en chatbot?

Ja, jeg er med på chatbotten også kan inkluderes i den enkeltes faglige udvikling og reelt har potentialet netop til at understøtte den. Men er det før eller efter eleverne/de studerende har fået en vis basisforståelse for sit fag? Er det før eller efter at eleverne/de studerende har fået en grundforståelse for egen læring, for egne studievaner og for forskellige studiestrategier? For hvad der virker og hvad der ikke virker? Det synes jeg ikke, der bliver gjort mange tanker om og det burde der gøres fordi en god brug af en AI-tutor afhænger formentlig også en vis selvforståelse for egen læring og egen faglighed.

Chatbotterne er nogle gange blevet sammenlignet med lommeregneren som fænomen. Og vi kan gå lidt videre og sammenligne den med de mere avanceret lommeregnere og CAS-værktøjerne. Matematiklærere bliver nok heller aldrig helt enig om balancen mellem, at kunne forstå de basale matematiske sammenhænge og at tænke matematisk, og så det at introducere lommeregneren til at springe en del af det "hårde arbejde" over. Min egen matematiklærer i gymnasiet fortalte os i klassen, at "matematikere er dovne" fordi de bruger disse kraftfulde beregningsmaskiner. Derefter kiggede hun ud på os mat-A elever og sagde "og I er ikke matematikere, endnu". Ergo vi skulle gennemgå noget af det "hårde arbejde" først før vi måtte anvende lommeregneren. Vi skulle forstå nogle af de primære logikker i beviserne (ikke alt selvfølgelig - en del af det var og er matematik for viderekomne) og de matematiske sammenhænge før vi måtte låne lidt af dovenskaben. Noget vi fik lov til, når vi - selvfølgelig - så skulle lave de konkrete beregninger. Jeg forstod sådan set princippet den gang og endnu mere i dag efter selv at være blevet lærer. Og mange matematikere, jeg har læst indlæg fra og taler med til dagligt, er også enige i den betragtning. Ligesom det helt sikkert også vil blive et diskussionsemne blandt undervisere i programmering i fremtiden. Fordi der er en risiko for at mange vil få en mindsket forståelse for logikken i sløjferne, datastrukturen og funktionerne der bliver kaldt, når man i for udbredt grad bare får kode genereret af en chatbot. Programmeringssprogene har også en semantisk opbygning og syntaksregler man bliver nødt til at have en vis grad af grundindsigt i.

Og det er måske et væsentligt forbehold vi bør overveje meget seriøst inden vi laver en for aggresiv eller stærk integration af GenAI i det danske uddannelsessystem - i hvert fald lige nu og her. Man kunne sagtens argumentere for, at man i de fleste - hvis ikke alle fag - bør have et vist fagligt kendskab, lave og forstå en stor del af det "hårde arbejde" før vi må låne lidt af dovenskaben. Og måske holder sammenligningen med lommeregneren dog ikke helt - men ikke til GenAI's fordel. Meget af det vi kan få GenAI til at lave for os er reelt ikke særligt komplekse opgaver (selvom der foregår komplekse matematiske beregninger inde bag). Så vi er ikke dovne af nød i de fleste tilfælde når vi bruger værktøjet, som tilfældet er med de videnskabeligt tunge beregninger de avancerede lommeregnere og CAS-værktøjer (og programmeringssprog som Python og R ofte bruges til). Måske er der faktisk en masse områder i uddannelsessfæren, hvor vi måske i overvejende grad skal afholde os fra at blive (for) dovne. Fordi de - opgaverne og processerne - reelt ikke er så svære, selvom de kan være frustrerende. Og hvor det mere virker til at handle om effektivisering. Vi kan sagtens nå at blive dovne når vi er blevet praktikere og når effektiviseringsrationalet er meget mere relevant. Eller måske lidt før.

"Efterskrift"

Det er meget sandsynligt at i andre grene af ungdomsuddannelses-laget og i andre fag, end dem jeg kender indgående, vil være andre behov. Og at man her netop tørster efter chatbot-superbrugere.